Соцносталгията тук те залива на талази и отвлича навътре в миналото.
![- armymedia.bg](https://armymedia.bg/wp-content/uploads/2024/09/3af151d8-7a81-4eac-9091-c463e93f96dd-1-1024x473.jpg)
Накратко, не бях идвал отдавна и нямах почти никакви спомени. Нямах и очаквания. Преди десетина и повече години една позната, която си падаше по мен, ме домъкна за пръв и последен път, но не останах очарован – най-вече от самата нея…
![- armymedia.bg](https://armymedia.bg/wp-content/uploads/2024/09/5ac63e49-62fd-4926-aa8a-b2421540a621.jpg)
Както и да е, едва това лято открих очарованието на Ахтопол, съхрънил в облика си цяла колекция от носталгични спомени – вечно неизмазани къщи на три ката с избуяла астма на двора, боядисана в зелено метална врата с орнаменти на чайки и платноходки, обозначена с класическата тъмносиня табелка с номера на адреса и името на улицата, примерно „Черноморска слава“.
![- armymedia.bg](https://armymedia.bg/wp-content/uploads/2024/09/7d2168a8-5b87-4ce6-ac97-b45e6d2a063b.jpg)
„Ахтопол се посeщава прeдимно от хoра, които предпочитат усамотение. Курортът е идеален за семейна почивка“, пишат оскъдните сайтове по темата. Не бетонен курорт, а морско градче с костелива черупка, съхранила в себе си съмнителния бисер на общото ни соцминало.
![- armymedia.bg](https://armymedia.bg/wp-content/uploads/2024/09/9b7be2dc-a4b3-491c-ab8f-5c3a9dc86e48.jpg)
Тук можеш да откриеш фар и пристанище с олющени дървени лодки, каквито ги рисуват маринистите сантименталисти, да преоткриеш вкуса на уличните смокини или пък… да преоткриеш позабравените прелести на жена си.
![- armymedia.bg](https://armymedia.bg/wp-content/uploads/2024/09/336d5c82-4bce-4e9c-a5fd-a0de34e78b7b.jpg)
Именно тя ме изнуди за почивка тук, моята половинка, а нея не можеш я съблазни с никакви отвъдокеански дестинации през девет планини, тъй като страда от неизлечима аерофобия, а и досега не е стъпвала на кораб.
![- armymedia.bg](https://armymedia.bg/wp-content/uploads/2024/09/361dfbc8-bbc2-4868-820a-198738611251-1024x473.jpg)
В Ахтопол можеш да отдъхнеш на палатка в близкия къмпинг „Делфин“, предлагат се условия за кемпери и каравани, има и бунгала от шперплат без климатик, същите както във ведомствените заводски бази при плановата икономика. Можеш обаче да си наемеш квартира в града, а ако си падаш по капризите на съвремието, лесно ще се настаниш в хотел от типа олинклузив, с басейн и шезлонги, откъдето да зяпаш прибоя на целомъдрено разстояние.
![- armymedia.bg](https://armymedia.bg/wp-content/uploads/2024/09/ba1adcaa-3f90-4576-837e-22f5cf0efb40-1024x768.jpg)
За онези без собствен автомобил да уточня, че ние пътувахме през нощта с автобус от София. Седем часа с една единствена почивка за тоалетна в покрайнините на Стара Загора, колкото да не се изложим като кондуктор в нужда.
![- armymedia.bg](https://armymedia.bg/wp-content/uploads/2024/09/c3edab28-0bd1-4e15-a0d9-11f73cac5ea5.jpg)
След като се настанихме на квартира с тясно балконче, скосена гледка към морето и плачевен климатик, изпаднахме в колебания към кой плаж първо да се отправим. Моята половинка си пада по класическото плажуване със собствени чадъри в неплатената зона, хавлия до хавлия, докато ужасните чужди деца не спират да те прескачат. Така че се добрахме до Северния плаж, разнообразяван от гледката на споменатия вече къмпинг, разположен в нелогична борова гора, и изгледа на малко скалисто островче, коеото отдалеч изглежда като посипан със сняг поради солта в гуаното на гнездящите там корморани.
![- armymedia.bg](https://armymedia.bg/wp-content/uploads/2024/09/d3e4eb21-f992-400a-a486-c38dc6c6461b.jpg)
А водата… Oт много години не съм виждал толкова чиста и бистра вода. Върнах се 40 години назад и почуствах свободата и безгрижието на онова 10-годишно момче, което скача и се радва на морето. Плажът предлага нелоша комбинация от пясъчно дъно и скали, идеалната за шнорхелинг живописна комбинация от водорасли, скали, ракообразни и рибки. Дори улових с голи ръце две бебета морски игли, които след кратка фотосесия на брега върнах в естествената им среда.
![- armymedia.bg](https://armymedia.bg/wp-content/uploads/2024/09/d23d5e97-ed1a-42d0-8071-02362d806b73.jpg)
След плажа и задължителната следобедна дрямка се отправихме за лов на забележителности. В Ахтопол, доколкото ги има, те не са пожалени от превратностите. Големият пожар от 1918 г. е пощадил само емблематичната дървена къща в созополски стил, разположена високо над пристанището. Видяхме останки от крепостни стени, Гръцкото училище с шест класни стаи, което днес е превърнато в база на Националната художествена академия и схлупената църквица „Успение Господне“, построена през 1796 г. Докато се лутаме из уличките, които се разклоняват от Крайбрежната алея, откриваме уникално изрисувани калкани на къщи в стил улично изкуство, които придават на Ахтопол ненадеен ърбън вид.
![- armymedia.bg](https://armymedia.bg/wp-content/uploads/2024/09/d32fb24f-edc0-4872-80ee-16e3566095b3-1024x473.jpg)
Оказва се, че преди години е организиран фестивал на съвременната градска стенопис. Художници от цял свят изрисуват фасадите на 30 частни и обществени сгради, като крайният ефект е наистина впечатляващ и променя изключително облика на града. Всъщност това е едно от нещата, които вадят Ахтопол от епохата на чавдарчетата и пионерчетата в България.
![- armymedia.bg](https://armymedia.bg/wp-content/uploads/2024/09/da40e13c-d455-40ca-91a8-7972f6f26a6b-472x1024.jpg)
После се разходихме по главната улица с втръснали ни с китайското си еднообразие сувенири, плажни принадлежности и разнообразни варианти на изхранване – от банички, през понички и дюнери, та чак до порция пържен калкан за 38 лева.
Любимо ни стана бистрото на пристанището, където заради бриза е най-прохладно и можеш да похапнеш рибена чорба, докато гледаш въдичарите на кея и сополивото хлапе, което се опитваше да омилостиви туристите с нанизи от рапанчета и миди.
![- armymedia.bg](https://armymedia.bg/wp-content/uploads/2024/09/dda2a952-ff38-4ff2-ba5f-f8b2aa86932c-1024x473.jpg)
Накратко, това, което открихме, беше останало с единия си крак в миналото, а с другия, сякаш нетърпеливо бързаше да се изравни с пулса на модерния живот. Вижте, хубаво е в Ахтопол, не споря, но само за 4-5 дни. Не повече. Дотяга му бързо на човек и градчето доскучава. Освен ако не си заклет соцромантик, който си пада по ретропочивки.